Kun én skabning
har skabt sig et liv-
- i alle livsmiljøer på Jorden.
Den skabning er os.
Over hele verden lykkes det os
at overleve i vilde områder-
- langt fra byens lys.
Ansigt til ansigt med naturen.
Dette er menneskets planet.
Havet dækker 70 procent
af planetens overflade.
Her lever tre fjerdedele
af alt liv på Jorden.
Alle de skabninger, som findes her,
er tilpassede til at leve i havet.
Alle, undtagen én.
Vi er ikke udviklet
til et liv i vandet-
- og vi er ude på dybt vand
i denne farlige, fremmede verden.
Men store muligheder venter dem,
som vover at udforske vandet.
Når vi begiver os
længere ned i dybet-
- hvordan klarer vi da de enorme
udfordringer, som møder os?
Vores forhold til havet
begynder ved kysten.
Selv her
er havet ikke noget at spøge med.
Galicien i Nordspanien har en af
Europas mest forræderiske kyster.
Men jo mere ekstreme forhold,
desto større belønning-
- hvis man, som Javier og Angel,
er villig til at løbe risikoen.
Du godeste.
Det her bliver svært.
- Men... hvis du dør...
- Du hopper i først.
De er på jagt efter en besynderlig
skabning, der sidder på klipperne-
- ved bunden af disse skrænter.
De må være hurtige.
Fangsten kan kun nås ved ebbe.
Pas på! Pas på!
Godt. Tag dem nu.
Det er langhalse,
de er ude efter. En delikatesse-
- som kan sælges for
200 euro/kg. Men det er ikke let.
Hvert år dør omkring fem samlere.
Få tør arbejde i så hårdt vejr-
- men de, som gør,
kan tage sig godt betalt.
Pas på den her.
Trods bølgernes voldsomme angreb
har Javier fyldt sin pose.
Nu er det Angels tur,
og selvom det blæser hårdere...
...går han ned uden sikkerhedsreb.
Uden reb
kan han hoppe mellem bølgerne-
- og nå de laveste klipper,
hvor de største langhalse vokser.
Men et fejltrin kan være fatalt.
Selvom tidevandet kommer ind,
vil Angel hente mere.
På to timer har de samlet
tilstrækkeligt med langhalse-
- til at tjene cirka 800 euro.
Ikke dårligt for en dag ved havet.
Man skal bruge et reb
for at fange de store.
Ja, og til at hænge sig med.
Det er denne overflod af føde,
som lokker os til havet-
- og bare lidt længere ude
findes der endnu større rigdomme.
Kystfarvande udgør blot
en tiendedel af verdens have-
- men her findes størstedelen
af alt havliv.
Men når vi kommer længere fra land,
bliver det stadigt farligere.
Benjamin skal være harpunjæger,
og han ved-
- at når som helst kan hans evner
blive sat på en prøve.
Vi bliver meget spændte-
- inden vi jager på havet-
- men hvis vi ikke gør det,
får vi ingenting at spise.
Han bor på en lille indonesisk ø,
som hedder Lembata.
Her vokser få afgrøder,
og det er svært at leve af havet.
Men der er et dyr, de venter på,
som kan få lykken til at vende.
- Hval!
Hval, hval, hval!
Hval, hval, hval, hval, hval!
Hele landsbyen får travlt.
Det haster at komme ud på havet.
Benjamin og de andre skal kæmpe mod
historiens største rovdyr.
Med kraften
fra hovedet eller halen-
- kan hvalen slå jægerne ihjel.
De kender risikoen, men en så stor
mulighed byder sig sjældent.
Kaskelothvalen.
De er op til 18 meter lange. Disse
mægtige giganter er stærke dyr-
- og de giver sig ikke uden kamp.
Med træbåde og håndlavede våben
virker de dårligt udrustede-
- men sådan har det været i 600 år.
De kan kun harpunere hvalen,
når den kommer op for at ånde-
- så de må være hurtige.
Benjamins bror gør sig klar til
at kaste sig mod hvalen.
Dette er det farligste øjeblik.
Men han rammer ved siden af.
Nu må en anden tage over,
inden hvalen dykker.
Benjamins øjeblik er kommet.
Han fik den!
Men kampen er kun lige begyndt.
Mens hvalen forsøger at komme fri,
harpunerer de den igen.
De må forhindre, at den dykker
og trækker båden med sig ned.
Men det er ikke nok.
Af frygt for hvalen skynder
besætningen sig op af vandet.
En anden båd angriber
og harpunerer hvalen igen.
Nu, da den trækker flere både,
begynder hvalen at blive træt.
Til sidst er den udmattet-
- og de giver den et sidste hug
gennem rygraden.
Det har været en uforglemmelig
kamp på otte timer.
Men Benjamin
har udvist evner og mod.
Og denne gang
kommer alle helskindede hjem.
Hvalens død kan virke sørgelig for
os, men den er livsvigtig for dem.
En hval giver mad til landsbyen
i flere måneder.
En jagt i så lille målestok truer
ikke hvalbestanden i disse have.
De fanger kun omkring
seks hvaler om året.
Intet går til spilde.
Kødet deles ud.
Som ham, der uddelte dødsstødet,
får Benjamin en større andel.
Og i et stykke tid
vil familien ikke sulte.
Selvom vi lever på land-
- er vi blevet overraskende
dygtige jægere på havet.
Vi kan tilpasse os og har fundet
nye måder at udnytte havet på.
Og nogle særlige steder samarbejder
vi med havets skabninger.
Disse fiskere i Brasilien har skabt
et af de mærkeligste partnerskaber-
- mellem mennesker og vilde dyr
noget sted på Jorden.
Edson er tidligt oppe
for at fiske multe-
- som vandrer gennem
dette farvand hvert år i maj.
Men der er et problem:
Vandet er så plumret-
- at fiskerne ikke kan se,
hvor de skal kaste nettet.
Så de slår sig sammen med
det mest intelligente dyr i havet.
Men som i alle forhold
kræver det en del tålmodighed.
Endelig dukker deres venner op.
De lokale øresvin
er berømtheder i Laguna.
Edson og hans kammerat Alfredo
har givet dem alle navne.
Figueirido
vil give os mange fisk.
- Og der er Scube.
- Ja.
Utroligt nok driver delfinerne
multen mod fiskerne-
- og giver endda tegn til, hvornår
de skal kaste nettet med disse dyk.
Fiskerne kan bedømme størrelsen
på stimen og dens retning-
- ud fra hvordan
og hvor delfinerne dykker.
Delfinerne laver det grove arbejde.
De driver multen sammen.
Fiskerne får fiskene
serveret på et fad.
Men hvad delfinerne
får ud af det, er uvist.
De bruger ekkolokalisering
og kan sagtens jage i plumret vand-
- men det er sværere at pille
enkelte fisk ud af stimen.
Nettene
får fiskene til at gå i panik-
- og gør det lettere
for delfinerne at fange dem.
Da nettene hales ind,
afsløres fordelen ved holdarbejdet.
Edson og de andre tvivler ikke på,
hvor meget delfinerne hjælper dem.
Delfinerne var fantastiske i dag.
Der er over 13 kg.
Jeg fangede 80 fisk med et kast.
Hvordan vi end fanger dem, er fisk
nødvendige for vores overlevelse.
De udgør den største proteinkilde
for 50% af Jordens befolkning.
Men der er meget mere, som knytter
os til havet end bare mad.
Jo mere afhængige vi er af havet,
og jo mere vi udforsker det-
- desto større er dets indflydelse
blevet på vores liv.
Stillehavet
dækker en tredjedel af Jorden.
Øerne i midten af det er så
afsidesliggende, som livet bliver.
Havet, der omgiver den, påvirker
næsten alle aspekter af livet-
- på en Stillehavsø.
Over 3.000 km
fra nærmeste kontinent-
- er Hawaii
den mest isolerede af alle.
Der er få steder, hvor havet har
påvirket menneskets liv så meget.
Havet er som et hjem for os. Vores
forbindelse til det er så stor-
- at vi ser det som vores herkomst.
Vandet er dem, vi er, og vandet er
vores mor, vores far, vores guder.
For Tom "Pohaku" Stone
er hans dygtighed i vandet-
- en central del af, hvad
det betyder at være hawaiianer.
"At glide på bølger", som det hed,
har polynesiere gjort i årtusinder-
- men det var for 1.000 år siden,
at det blev udviklet til surfing.
Da vi indså, at vi kunne fremstille
brædder og stå op på bølgerne-
- blev det en meget rituel
del af vores kultur.
Det var ikke bare en sport, men en
hellig kunstform for Toms forfædre.
Det spillede
en vigtig rolle i samfundet-
- og blev gjort af krigere,
konger og dronninger.
Der er meget i historien
om kvinder, som surfer.
De surfede så godt, at de faktisk
opnåede gudestatus.
Vi beundrer disse kvinder.
Surfing har spredt sig
over hele verden.
For nogle er jagten på deres livs
tur blevet en ekstrem besættelse.
Den 9. december 2009. Verdens
surfing-elite er samlet på Hawaii-
- for at surfe på de højeste bølger,
som har nået stranden i over ti år.
Surfing har forandret sig,
men for mange er det en livsstil.
De bedste hyldes stadig som guder
blandt verdens surfere.
Med bølger på over 15 meter,
fem etager høje-
- er det en prøvelse
i evner og udholdenhed.
Ken Bradshaw er kendt for at have
surfet på en 26 meter høj bølge.
Men disse uberegnelige dønninger
kan overrumple de mest erfarne.
Fanget i et bjerg af hvidt vand-
- kastes Ken omkring som
en kludedukke i en vaskemaskine.
Netop, da han dukker op,
kommer en ny kæmpebølge.
Efter at være blevet mørbanket
af seks bølger i træk-
- slipper Ken endelig uskadt ud.
Alle surfere kender risikoen-
- men man bliver afhængig af
adrenalinet og æren.
Præcis som hawaiianerne opdagede-
- er surfing
det mest spektakulære bevis på-
- vores evne til at erobre bølgerne.
Magten over havet er imponerende,
men vi kan aldrig tæmme det helt.
Bølgerne den 9. december opstod-
- på grund af tropisk
cyklonaktivitet i Stillehavet.
Når varmt vand forstærker
et lavtryksområde over havet-
- kan det skabe de mest voldsomme
vejrsystemer på Jorden.
Folk må holde sig væk
fra havet under disse uvejr-
- men havet kan stadig
komme til dem.
Disse superstorme
med vindstyrker på over 83 m/s.-
- laver ravage i menneskets verden.
Det kan tage flere år
at reparere skaderne.
Hjælp!
De kan være over 1.600 km brede.
Orkaner og tyfoner minder os om
havets utrolige kraft.
Det er ikke sært, at folk ved
kysten har stor respekt for havet.
Men ikke bare for havets kræfter,
også for skabningerne i det.
På Papua Ny Guinea-
- er Blais kendt
som en havets troldmand.
Han besidder den mystiske evne
at kunne lokke hajer op fra dybet-
- og er en af de sidste
såkaldte "hajlokkere"-
- en traditionel jagtteknik,
som er gennemsyret af overtro.
Hajen er et meget helligt dyr
i vores kultur.
Vi synger for hajens ånd-
- og beder den om
at lade os fange den.
Blais respekterer ritualet,
men han forstår også hajers adfærd.
Skramlen i vandet minder om,
når man fodrer fisk.
Hajer kan mærke vibrationerne
på 3 kilometers afstand-
- men de reagerer ikke altid.
Ægte hajlokkere
har tålmodighed til-
- at vente i flere timer.
Og fordi industrielt fiskeri
reducerer hajbestanden-
- bliver ventetiden stadig længere.
Endelig dukker
en grå revhaj op fra det blå dyb.
Blais har formildet dens ånd.
Men nu må han fange den,
og hajer er uberegnelige.
Det er en kattens leg med musen.
Blais vil lokke hajen til, så han
kan lægge en løkke om dens hals.
Men et eneste fejltrin,
og det hele er ovre.
Endelig bider den på.
Langsomt forbereder han løkken.
Blais kan ikke holde hajen-
- men denne flyder af træ
forhindrer, at den kan dykke.
Og så, som var den fortryllet,
stopper hajen pludselig.
Flyderen udnytter et besynderligt
fænomen inden for hajbiologi.
Den er så udmattet, at den ender
i en såkaldt "tonisk immobilitet".
Blais nærmer sig forsigtigt.
Hajen er i højeste grad i live, og
et bid kan give alvorlige skader.
Før havde Blais
dræbt hajen for at få mad.
Men i dag slipper han den fri.
Blais vil holde
hajlokker-kulturen i live.
Og så må man holde hajerne i live.
Antallet af hajer
er faldet drastisk.
Jeg er bekymret
for de kommende generationer.
Uden hajer vil vores levevis dø.
Og det er ikke bare traditioner,
som er truede.
Manglen på fisk tvinger mennesket
dybere og dybere ned i havet-
- for at fange nok.
Så dybt, at de nærmer sig grænsen
for, hvad mennesket kan klare.
Velkommen
til pa-aling-dykkernes verden.
Den måske
farligste fiskemetode af alle.
80 mænd, hvoraf mange er teenagere,
skal dykke ned til 40 meters dybde.
Luften pumpes gennem provisoriske
slanger, af en gammel kompressor.
Joseph er en af de yngste om bord,
men han kender risikoen.
Kompressordykning
er meget farligt.
Han har allerede overværet,
hvor livsfarligt jobbet kan være.
En nær arbejdskammerat døde.
Vi forsøgte at genoplive ham,
men det lykkedes ikke.
Han sagde, at han ville hvile sig,
men han sagde egentlig farvel.
Havet omkring Filippinerne
var engang rigt på liv-
- men det er så overfisket,
at man nu må fiske meget dybt.
Dykkerne tager nettet med
40 meter ned til havbunden-
- men når som helst
kan ilten slippe op.
På båden kræver kompressoren
og slangerne konstant tilsyn.
Som et hensygnende hjerte
med tilstoppede blodårer:
Hvis omløbet går
i stå på denne dybde-
- betyder det den sikre død.
Joseph og teamet vikler nettene ud
og fastgør dem med sten.
Joseph ved, at jo længere
han er på denne dybde-
- desto farligere bliver det.
Når kvælstof opløses i kroppen,
kan han rammes af dykkersyge-
- "the bends".
Nettet holdes oppe af plasticdunke,
som er fyldt med luft.
Det danner en stor,
huleagtig fælde nedenunder.
Nu lægger de skræmmelinjen ud.
Bådene trækker den 1.000 m. lange
linje i en cirkel omkring nettet-
- og dykkerne
placerer sig langs med den.
De begynder at lukke fælden
ved at svømme mod nettet.
Streamerne og de stigende bobler
skræmmer fiskene, og de flygter.
Når linen trækker sig sammen,
svømmer fiskene lige ind i nettet.
Metoden er så effektiv, at de kan
fange 50% af fiskene på et rev.
Nettet er lukket, og Joseph
må gøre noget endnu farligere:
Svømme ind i det
og drive fangsten til den ene ende.
Når man er inde i nettet og løber
tør for ilt eller sidder fast-
- så vil man
helt sikkert dø dernede.
På dækket bliver virvaret af
slanger bare værre.
Når fangsten er samlet,
løsnes nettet fra stenene.
Nu kommer det farligste af alt:
At styre nettet op mod overfladen.
Alt for ofte svømmer dykkerne for
hurtigt op og får dykkersyge.
Når fangsten hales om bord,
kan man se, hvor stor den er.
Lige under et ton er ikke ringe-
- men det er langt fra,
hvad de fangede for nogle år siden.
Og det er ikke det eneste problem.
Nogle af dykkerne har dykkersyge.
En dykker er vendt tilbage til
bunden for at lindre symptomerne.
En anden masseres for at slippe af
med de smertende bobler i rygraden.
Hver dag løber pa-aling-dykkerne
større risiko for mindre fangster.
Der findes måske andre jobs,
jeg kunne udføre-
- jobs, hvor man ikke er i livsfare.
Jobs, som ikke skader kroppen.
Joseph har sine drømme-
- men han skal dykke to gange i dag
for at få det til at hænge sammen.
Vi har blevet så fremgangsrige
på havet, at om 50 år-
- kan næsten alle fisk være væk.
Og det bliver måske ikke
den eneste forandring.
Over hele verden
stiger havniveauet.
Snart kan vores planet
være endnu mere domineret af hav-
- og vores evne til at overleve her
kan blive presset til grænsen.
Men nogle har tilpasset sig
livet i en verden af vand.
I koralhavet mellem Borneo,
Sulawesi og Filippinerne-
- er der folk, som lever nærmere
havet end nogen anden kultur.
Bajau laut-folket
skaber sig et liv midt på havet-
- ofte mange kilometer fra land.
Havet påvirker alle aspekter
af deres tilværelse.
De måler tiden efter tidevandet,
snarere end i minutter og timer.
Der er nogle, hvis forhold
til havet er endnu dybere.
Bajau-folket, som lever på husbåde-
- har næsten helt
afskåret forbindelsen til land.
Nohara sætter sjældent fod på land.
Jeg blev født på en båd.
Og jeg har levet på havet
hele mit liv.
Jeg kan lide at bo på en båd,
fordi vi sejler, hvorhen vi vil.
Vi kan tage ud for at finde mad-
- og for at undgå problemer.
Noharas familie
besøger kun landjorden-
- for at købe ris og brændsel
eller reparere bådene.
Men som mange bajau
bliver Nohara landsyg-
- og foretrækker at blive om bord.
De har ingen nationalitet, ingen
fast adresse og næsten ingen penge-
- men havet forsyner dem
med alt, de behøver.
De spiser
mange slags fisk og skaldyr.
Hendes børn vænner sig til havet
i en meget tidlig alder.
Nogle bajau-børn
opholder sig så meget i vandet-
- at deres øjne lærer
at fokusere bedre under vandet.
Men der er et familiemedlem, hvis
tilpasning er mere besynderlig.
Sulbin er undervandsjæger
og et levende bevis på, hvor langt-
- vi kan presse vores kroppe
til et på havet.
Når jeg dykker,
føler jeg mig afslappet.
Jeg føler mig
lige så meget hjemme under vandet-
- som jeg gør over overfladen.
Sulbins jagt på føde bringer ham
på en utrolig rejse under bølgerne-
- og hans evner vil få jer til
at gispe efter vejret.
Han starter med at komme i
en trancelignende tilstand.
Inden jeg dykker, koncentrerer
jeg mig om vejrtrækningen.
Jeg dykker først,
når jeg er helt afslappet.
Sulbin skal presse sin krop
ud over næsten alle grænser.
Og hvis I vil følge ham,
så hold vejret så længe, I kan.
Han tager en sidste indånding.
Fokuseret og rolig svømmer Sulbin
20 meter ned til havbunden.
Hans hjerteslag falder til
omkring 30 slag i minuttet.
Trykket på denne dybde
presser luften i lungerne sammen-
- til en tredjedel
af dens normale volumen.
Hans negative flydeevne gør-
- at han kan gå på bunden,
som om han jagede på land.
Kuldioxiden i blodet giver ham
en næsten uimodståelig lyst til-
- at gispe efter luft, men Sulbin
må koncentrere sig om jagten.
Efter 1 minut og 45 sekunder
får Sulbin øje på en fisk.
Sulbin kan dykke dybere end dette
og blive nede i fem minutter.
Men han vil ikke brillere. Og han
har jo fået det, han kom for.
To et halvt minuts jagt
under pres, på en indånding.
Tanken om mennesket
som havpattedyr-
- er måske alligevel
ikke så usandsynlig.
Gennem tilpasning har vi presset
grænsen for overlevelse i havet.
Og når vi har begivet os
dybere ned-
- har det haft en stor påvirkning
på vores liv.
Vi fortsætter med at forandre
det største livsmiljø på Jorden-
- men hvordan vi vil tilpasse os
i fremtiden, må tiden vise.
De mest krævende optagelser,
da man filmede havafsnittet-
- var dem,
der fandt sted under vandet.
Kameramændene var forberedte
på at filme filippinske fiskere.
Men de var ikke forberedt
på de farer, som de overværede-
- og venskaberne, der blev knyttet.
De 80 pa aling-fiskere, som skal
filmes, bor i Liminangcong.
Det her er Simon og Roger.
De vil være under vandet.
De skal dykke med jer.
De tager kameraet med under vandet.
To fiskerbåde er proppet
med 80 dykkere og deres proviant-
- til deres
to uger lange rejse til havs.
Simon og Roger arbejder hårdt-
- da undervandsudstyret
forsinker dem.
De har kastet los
uden at sige det til os-
- så vi har travlt.
Det er risikabelt
at filme under vandet-
- men intet i sammenligning med det,
som disse dykkere oplever dagligt.
Kompressordykning er
farligt arbejde.
Luft pumpes ned til dykkerne
gennem smalle plastslanger.
64-årige Joning er en
af veteranerne på båden-
- og kender til den farlige
virkelighed ved dykning.
Jeg har været
kompressordykker i 30 år.
Jeg begyndte at arbejde til havs,
da jeg var 15.
De fleste dykkere er unge
og i god form, og det skal de være.
Det er hårdt arbejde, og mændene
er afhængige af kompressoren-
- for at kunne trække vejret.
Hvis man er på bunden
med en kompressor-
- og motoren er svag,
får man ikke så meget luft.
Det gør ondt i brystet.
At pumpe luft ned
i 25 meters dybde-
- med en haveslange er vanvittigt.
Den største fare
for fiskerne er dekompressionssyge-
- også kaldet dykkersyge.
Det kan opstå, når dykkere
har været dybt nede i lang tid-
- og kommer
for hurtigt op til overfladen.
Nitrogen optages i kroppen,
og når dykkerne stiger op-
- dannes bobler, som kan sætte
sig fast i leddene og give smerter.
To fyre er i store problemer
på det her dybe dyk.
Martin har så ondt, at hans ven
forsøger at massere smerten væk.
Oppe af vandet er det tydeligt,
at Martin stadig har problemer.
Hvis dykkersygen ikke behandles,
kan han få varige men og endda dø.
I mellemtiden har den anden dykker,
Michael, også et problem.
To mænd er kommet op
med dykkersyge.
De gik dybt ned
for at fange flere fisk-
- så vi tager dem ombord
og hjælper dem.
De klarer sig forhåbentligt.
Simon forsøger at lindre smerterne
med bådens førstehjælpskasse.
Michael har fået 15 minutters ilt.
Martin skal have 15 til.
Det er den eneste førstehjælp
mod dykkersyge, vi kan give dem.
Ilt, vand, så de kan rehydrere
og holde dem varme.
De siger begge,
at symptomerne er aftaget.
De ser meget gladere ud
end for en halv time siden.
Ilten hjælper med at reducere
kvælstoffet og mildner smerten.
Men dette er ikke
normalt tilgængeligt for fiskerne.
Ikke overraskende, da filippinske
fiskere tjener meget lidt.
De tjener cirka 25 dollar
for en uges arbejde.
Men for mange, som Joning og hans
familie, er det her deres livsstil.
Tre af mine sønner
og et barnebarn er med på turen.
Jeg minder altid mine sønner
om at være forsigtige.
Min ældste søn dykkede ned
til 36 meter-
- i fire timer med en kompressor.
Da han kom op,
blev han ramt af luftlommer.
Hans søn fik dykkersyge
og bruger nu krykker.
Men Jonings familie er blevet udsat
for farerne ved kompressordyk før.
Min anden søn blev lammet
under et kompressordyk.
Han kunne ikke acceptere,
at han var blevet lam.
Han ville virkelig
gerne have det bedre.
Jeg forsøgte at finde nogen,
der kunne gøre ham rask-
- men jeg havde ingen penge.
Efter næsten et år,
hvor vi ikke fandt hjælp-
- besluttede min søn,
i hans depression, at hænge sig.
Det er jeg ked af at høre.
Det er forfærdeligt.
Det er så trist.
Efter at have levet sammen
med dykkerne i en uge-
- er Simon og Roger
kommet meget tættere på fiskerne.
For at forstå deres livsstil
ville Simon opleve-
- hvordan det er
at være kompressordykker.
Joning vil tage ham med
på et lille dyk.
De får det til at se let ud.
Men mange har haft symptomer
på dykkersyge.
Jeg er faktisk lidt bekymret.
Simon har dykket med flaske
i 16 år og over 3.000 gange-
- men det her er
den mest grundlæggende dykning.
Først var jeg
faktisk stiv af skræk.
Det er helt vildt.
Den tvinger luft ned i lungerne.
Det tog et par minutter
at få kontrol over den.
Da jeg fik styr på den og stolede
på den, kunne jeg svømme videre.
Jeg tabte den et par gange.
Jeg prøvede at finde den
og få den ind igen-
- men Joning
og de andre holdt godt øje med mig.
Jeg ville ikke have lyst til
at gøre det på et helt fangstdyk.
Der blev knyttet
et stærkt bånd mellem dykkerne.
Filmholdet fik en dramatisk
optagelse, og fiskerne rejste hjem-
- med en hel last fisk til at sælge.
Livet er godt på båden-
- især hvis man kommer godt ud
af det med besætningen.
Og alle er glade,
hvis man får en stor fangst.
Joning og de andre
har overstået endnu en fisketur-
- og alle kan vende helskindede hjem
til deres familier.